PUTOVANJE NA KITERU
Aleksandrose!
Sagni glavu!
Uhvatio sam te, Aleksandrose! Uhvatio sam te, Aleksandrose!
Uhvatio sam te, Eleni! Uhvatio sam te, Aleksandrose!
Uhvatio sam te, Eleni!
Uhvatio sam te, Aleksandrose! Uhvatio sam te, Eleni!
Spiro!
Dobro jutro.
Gospođa pita da li vam treba još nešto.
Spiro!
Ja sam!
Da čekam vaš signal?
Ja sam!
Dobro jutro. -Dobro jutro.
"Ponekad spoznam, sa užasom i olakšanjem,
da više u ništa ne verujem.
Tada se okrenem svom telu.
Jedina stvar koja me podseća da sam živa."
Je li to sve? -To je sve.
U poslednje vreme se jedino viđamo na poslu.
U pitanju je tvoja žena? -Nije.
Šta da radim s ovim? Prevelik je.
Reci Jorgosu da ga prekroji.
Veliku kafu, crnu.
Lavanda?
Konobar?
Čaj od limuna, molim vas.
Hoćeš li me pokupiti u pozorištu večeras?
Aleksandrose!
Uvek kasniš. Nisi se promenio.
Brod pristaje. Stižemo na vreme.
Zvao sam Komitet za repatrijacuju prognanika građanskog rata.
Želeo sam da budem siguran da dolazi.
Sećaš li se kako izgleda?
Nisam znao da svira violinu.
Mislila sam da je viši.
Znaš li nešto?
Možda je naš otac, ali nakon 32 godine...
to ne znači puno.
Zašto treba da nastavimo da jurimo za senkom?
Ja sam!
Ja sam Aleksandros.
Ja sam Vula. Niko nije mogao da dođe. Otišao je preko.
Majka čeka kod kuće.
Kuće?
Zar se nećemo izljubiti?
Tu smo.
Šta je bilo?
Bojim se.
Čeka te.
Koja joj je boja očiju?
Jesi li jeo?
Dobrodošao kući, Spiro!
Hvala.
Ti si sigurno Ilijasova sestra. -Tako je!
Ti mora da si...
Kostin sin.
Kako si, dečko? -Ne očekuješ valjda da te se seti.
Toliko je vremena prošlo.
Čitava večnost.
Verovatno imaš mnogo priča.
Rusija je ogromna zemlja.
Zimi bude snega do kolena.
Katerina!
Vula, supa je spremna! -Idem.
Vino! Gde je vino?
Ja ću ga doneti.
Majko, šta se desilo?
Majko, otvori!
Majko.
Pobogu, zašto?
Spiro, kuda to ideš?
Bio si već ovde, zar ne?
Vas dvoje?
Šta si joj rekao kući?
Šta se desilo? Ne razumem.
Živela je za tvoj povratak...
Sutra odlazimo za selo, kao što si želeo.
"Salonikom Ekspres".
Bićeš dobro ovde?
Snaći ću se. Nemoj da čekaš.
Pođi.
Laku noć.
To je stari odmetnički kod, zar ne?
Sećaš li se, majko?
Kako da zaboravim.
To je Panajotis. Želi da zna ko ide.
Šta govore?
Reči dobrodošlice. Čavrljanje starih prijatelja.
Zdravo, Argose!
Zdravo, Jorgose!
Zdravo, Leni.
Zdravo, Dimitri.
Dolaze.
Nisu kročili ovde 15 godina.
Život je lakši u dolini.
Došli su da prodaju ono što je ostalo.
Prodali bi i nebo da mogu.
Četrdeset jabuka, mila moja, umotanih u maramicu
Prošlo je mnogo godina, ali ti nikad nisam rekao...
Volim Katarinu.
Još od kad smo bili momci.
Četrdeset jabuka, mila moja, umotanih u maramicu
Oče!
Žene te čekaju da otvoriš kuću.
Trula jabuka.
Skinite novine.
Založiću vatru.
U pitanju je prodaja naše zemlje.
Livade na brdu su na prodaju. I naše isto.
Majka nije htela da ih proda dok se ne vratiš.
Žele ovde da izgrade zimski centar.
Nije samo do para. Živnuće nam i selo.
Poznajete zakon čak bolje i od mene.
Dozvolili ste da vam se zemlja uparloži.
Ništa osim korova i grmlja.
Međe vam nisu najjasnije označene.
Kako god, kompanija je spremna da preuzme rizik.
Kolektivno ćete potpisati ugovore.
Tako će biti lakše i brže.
U suprotnom će se to otegnuti do beskraja.
To je sve od nas, gradonačelniče.
Pređimo na potpise pre nego što se smrznemo.
Prozivaću imena po azbučnom redu.
Priđite kada vas prozovu.
Trebaće vam lične karte.
Burduis, Evankilos -Tu.
Ibuserandis -Tu.
Palas, Antonis? -Tu.
Znaš ga?
Ne.
Šta on to radi?
Moraju svi da potpišu, ili dogovor otpada.
Slagali ste nas, gradonačelniče.
Uveravali ste nas da su se svi složili da potpišu.
Rđo jedna!
Prekasno si se vratio!
Trebalo bi da te kazne.
Vratio si se ponovo da čačkaš mečku.
Odloži lopatu, huljo!
Huljo!
Neću ti dopustiti...
Huljo...
Ovo parče je za kuću...
Ovo je za oca...
Ovo je za Aleksandrosa...
Za Vulu...
Za našeg Nika, koji je na moru...
Za naše prijatelje...
Za stranca koji možda zakuca na vrata...
Za majku...
Katerina!
Ako ne potpišete, dogovor ne važi!
Bićemo uništeni.
Sve ovo vreme si bila glava porodice.
A sada se pojavio on, praveći se da mu je stalo do zemlje.
Znamo sve o njemu. Započeo je novi život u tuđini...
Izvinite nas, večeramo.
Zašto ne pustiš majku da potpiše?
Odakle ti pravo da odbiješ?
Od kad me služi sećanje, nisam je videla da se smeje.
Otišla je u zatvor zbog tebe.
Čitavog života se borila, podizala nas.
Protraćila je život. -Vula!
Telo joj se isušilo, čekajući tebe.
Ti i tvoja generacija nikada niste mislili na druge.
Otišli ste u planine, borili, i zatim nestali.
Zašto si se vratio?
Zašto želiš ta prokleta polja?
Od kakve su ti sada koristi?
Ja odlazim. -Spiro!
Mrtav si! Gotov!
Ne postojiš!
Vreme je da lutaš planinama sa puškom.
Mrtav si, Spiro!
Ti si mrtav čovek.
Četiri puta osuđen na smrt,
pred vojnim sudom u Larisi.
Isečak iz novina se izlizao u mom džepu nakon svih godina.
Ne možeš nas ponovo uništiti.
Odlazi.
Prođe prva godina...
Izdržiš nekako.
Zatim druga godina... pa treća.
Moraš naći nešto što će ti pružiti utehu.
Najpre, misliš na Grčku.
Sve stvari koje si ostavio za sobom.
S tim što na kraju, opet te zaboli duša.
Zatim jednog dana upoznaš ženu,
kuva ti jela, šije ti dugmad...
I tako...
Imam troje dece tamo.
Kakva je ona... ta druga?
Spiro.
Svi su otišli.
Mi smo poslednji koji su ostali.
Ostajem.
Naterali su nas da se borimo jedni protiv drugih.
Ti na jednoj strani, ja na drugoj...
I obojica smo izgubili.
Čovek protiv čoveka, vuk protiv vuka.
Sve je nestalo, sve je opustošeno.
Strelci, strelci
Moje srce je sa strelcima
Ako umreti moram, neka bude...
Sa puškom u rukama mojim
Četrdeset jabuka, mila moja... -Šta ga je spopalo?
Rekoh ti.
Ne želim da provedem život jureći za duhovima.
Jedna žrtva u porodici je sasvim dovoljna.
Niko te nije terao da dođeš.
Zato sam besna.
Besna na sebe.
Nikada nije kasno.
Potpuno si u pravu.
Štab zove D2...
Zovemo odred za spasavanje...
Izvestite nas o daljem nastavku operacije.
Ponavljam...
Ovde štab.
Izvestite o operaciji potrage.
Gde je on?
To je njegova žena. -Gde je on?
Nestao je.
Potraga je započela čim je prijavljen požar.
Je li bio unutra?
Da li ste pretražili kuću?
Kako to mislite? Umalo smo razvalili vrata.
Šta kaže?
Pita kad se vraćamo kući.
Izađi. Samo smo mi tu: Katerina, tvoj sin...
Ne idem. Ostajem ovde.
Ovo je moja zemlja.
Recite im da smo ga našli.
Ljudi mogu da se vrate.
Ja sam.
Nisi se promenio.
Uvek se izoluješ kad si uplašen.
Trula jabuka.
Nije u stanju da daje izjave.
Šta ćemo sada?
Odvešćemo ga odavde. Samo diže prašinu.
To je na njemu da odluči.
Ne zaboravite da on nema nacionalnost.
Vodi se kao raseljeno lice.
Ne želimo da ga uvalimo u nevolju.
Jeste li sasvim sigurni da je on vaš otac?
U redu, ubedili ste me.
Celu noć smo na nogama.
Nismo jeli satima.
Odoh.
Znajte samo da vas smatram odgovornim...
ako se nešto loše desi nakon našeg odlaska.
Ne zaboravite da u bilo kojem trenutku možemo da povučemo njegovo odobrenje.
Pokupi mu stvari.
Ostajem sa njim.
Savršeno vas čujem šta govorite.
Kako ću ovde provoditi večeri?
Ja ću biti sa vama svako veče.
Biće vam jako lepo ovde.
I vama i meni, gđo Tesman.
Radujete se tome, zar ne, g. Brak?
Vi ste jedini petao u dvorištu.
Ubila se!
Ubila se u hramu!
Takve stvari se ne rade!
U redu je, sama ću se presvući.
Odlazi, molim te.
Nemoj ići.
Aleksandrose, idemo da tražimo lokacije.
Evo rasporeda brodova za Kiteru. Brod se zove "Nereus",
i polazi svakog jutra u 6.
Staje u sledećim lukama: Kiparisi, Lerakas,
Monemvasija, Neapolis, Elafonisos,
Gitio, Antikitera.
Stiže u Kiteru kasno popodne, predveče.
Scena 91.
Začuo se povik seljana
sa ulice niže.
Starica se okrenu u očaju.
"Sve će porazbijati", reče tihim glasom.
Požuriše niz stepenice.
Starica dade ključ starcu i zaključa vrata.
"Proteran po treći put", prošapta on.
Silne godine sam čekala...
Jako sam umorna.
Nanosiš mi bol.
Otići ćemo.
Videćeš.
U luku? U koliko sati?
Misliš na šetnju od 7 sati?
Pobogu! Još po ovom vremenu? -Je li otišao?
Ne.
Ruski brod je već isplovio kad su stigli ovde.
Čekaj tu.
Ne znaju šta da rade s njim.
Vula je otišla po advokata.
Da, počeću čim mi date signal.
Čujem te.
Čujem da dolaziš.
Nasamario sam te pet puta.
Pet ratova.
Zatim zatvor...
Streljački vod...
Namagarčen si.
Čujem te.
Čujem da dolaziš.
Čujem te.
Jesi li ih video?
Advokat će doći za pola sata.
Nes sa mlekom. Sama ću ga promešati.
Da je potpisao papire, bili bi pošteđeni ovih muka.
Okrenuo je celo selo protiv nas.
Samo neke muke, svaki dan.
Dok se ne proglasi nepoželjnim, javnom pretnjom.
Upravo su izdali nalog za proterivanje.
Aleksandrose.
Kažu da ćemo se ukrcati u staroj luci.
Požurite, brod isplovljava.
Kapetane!
Ovde lučka policija.
Čujete li me?
Ruski putnik je stigao.
Kapetane, ovde lučka policija.
Ruski putnik je stigao.
Čujete li me?
Da, pozorniče. Čujem vas.
Ali, pre nego što dozvolim ukrcavanje,
želim da se osiguram da to radi svojevoljno.
Stoga bih želeo da popričam s njim u četiri oka.
Kapetane, upravo sam ga pitao,
i odbija da govori.
Časomice kaže: "Trula jabuka".
Šta?
Trula jabuka.
Ne razumem.
Trula jabuka.
Žao mi je, ali ne možemo ga povesti sa nama.
Žao mi je. Doviđenja.
Obećali ste mi, kapetane!
Obećali ste mi. Molim vas!
Mora da prilegne malo. -Vi ne.
U šesnaest časova, u staroj luci,
održaće se godišnja proslava dokera.
Program uključuje brojne velike umetnike.
Gradski orkestar, pevače, mađioničare, pantomimičare...
Dođite i pridružite se zabavi.
Ima li lekara u blizini?
Nedelja je.
Velika Gospojina...
Dvanaest dana i noći u zaprežnim kolima.
Pravljenje cigara sa listićima duvana.
Kap vode, molim vas, oče.
Mog oca je zvala "Otac".
Umorno me je pogledao.
Pocrvenela sam.
Jedva da mi je bilo četrnaest godina.
Skoro pobožno...
prolivao je vodu malo po malo,
i ispio svu vodu iz boce.
Adamova jabučica mu je blistala od znoja.
Odakle si, momče?
Izbeglica iz Lonije, oče.
Šta ćemo sada? Gde ga vodite?
U međunarodne vode, do daljeg.
Kafu, crnu, molim vas.
Šta ćete, momci? -Domaću kafu.
I ja ću isto. -Tri kafe onda.
Jesam li ja prvi?
Doveli ste ga ovde?
Već se pročulo?
Čekamo dalja naređenja.
Isključi muziku.
Ja sam novinar. Kakva je vaša veza s njim?
Da li ste u srodstvu?
Ja sam nadležan, muku mu ljutu.
Naređenja su jasna: Mora da napusti državu po svaku cenu.
Šta da im kažem sada? -Budite smireni.
Zvanično govoreći, on više nije ovde. -Ali ovde je!
Na papiru nije. Trenutno putuje.
U šesnaest časova, u staroj luci,
održaće se godišnja proslava dokera.
Program uključuje brojne velike umetnike.
Gradski orkestar, pevače, mađioničare, pantomimičare.
Dođite i pridružite se zabavi.
Zaspala je. -Magla se diže.
Kiša je prestala.
Šta hoćete da uradim? Nedelja je, ništa ne radi.
Naređenja su da napusti državu do zore.
I ostavite ga onde celu noć? To je čisto ubistvo!
Ništa ne znam. Zbunjen sam.
Šta ja da radim? -Vi ste predložili ovo rešenje. -A vi oberučke prihvatili!
Krivo mi je što je napolju na kiši,
ali nema prostora za osećanja u državnoj službi.
Šta ako se razboli ili nešto?
Ja sam zadužen za proslavu dokera.
Uzo, moliću.
Zašto mi nisi rekao?
Što radi sada?
Posmatra more.
A sada?
I dalje posmatra.
Onda je dobro.
Proslava će se na kraju, ipak, održati.
Ponekad spoznam, sa užasom i olakšanjem, da više u ništa ne verujem.
Tada se okrenem svom telu.
Jedina stvar koja me podseća da sam živa.
Dupli konjak.
Jedan-dva...Jedan-dva.
Umetnici, na noge lagane.
Jedva ga vidim.
Čamac se vraća.
Vidim mu svetla.
Bože, van svih sam tokova.
Jedan, dva...
tri...
Noć.
Svetla! -Jedan!
Dva...Tri...
Četiri...
Pet...
Vreme nam nije naklonjeno,
ali smo ipak odlučili da održimo proslavu.
Makar i simbolično,
u čast tog starca, tamo na moru.
Zamolićemo njegovu suprugu
da kaže nekoliko reči.
Želim da odem s njim.
Čekamo dalja naređenja,
ali ako ona insistira...
Želim da odem s njim.
Svanulo je.
Spremna sam.
Prevod i obrada: Admir Destani (Dartanjan)